2024 är ju mitt lediga år då jag inte jobbar och nu så har det gått tre månader.
Alltså en fjärdedel av tiden.
Jag är glad att jag har tagit ett helt år så att jag inte bara tog ett halvår för det känns som att
som vanligt så går tiden väldigt väldigt fort när man har det roligt.
Men som sagt, tre månader har gått och jag tänkte att det bara passar bättre än en liten stund för reflektion.
Så det tänkte jag göra medan jag tänder upp brasan här.
Så får vi se hur det går.
Vi kan börja så här.
Oj, nej vänta lite.
Så, nu är jag redo.
Jag tände en tändsticka och så tappade jag den på byxan.
Så nu börjar det nästan brinna i min bralla.
Jag tänkte börja så här.
Jag har inte tänkt på jobbet nästan någonting
och det var verkligen inte en självklarhet.
För jag tycker ju jättemycket om mitt jobb.
Jag älskar mitt jobb.
Och är ju lite av ett kontrollfreak och gillar att ha koll på vad som händer och så.
Så jag trodde det skulle vara svårare än vad det har varit att koppla bort från jobbet.
Men när jag tog ledigt så loggade jag ut från allting som har med jobb att göra.
Mail, projekthanteringssystem och allting sånt.
Så att jag inte har kunnat kolla vad som händer på jobbet.
Och det tror jag har hjälpt väldigt mycket att jag har kunnat släppa det.
Och jag tror också att jag var redo att fokusera på någonting annat en stund.
För jobbet finns ju kvar till sen.
Vi får se om jag klarar multitaskar.
Så.
Vi tar en till.
Tjoff.
När jag skulle börja ledigheten så hade jag ju några ord som jag gick och tänkte på att jag ville bära med mig in i ledigheten.
Och det var mindre, längre och långsammare.
Och det har jag lyckats ganska bra med skulle jag säga.
Det har gått bättre än vad jag hade trott.
Jag kände ju verkligen att jag ville ta ner tempot en hel del.
Och inte fylla dagarna med allt för mycket.
Utan liksom låta saker få ta lite tid.
Och det är ju tvärtom mot hur många av oss kanske lever livet idag.
Vi snarare fokuserar på mer, kortare och snabbare.
Men jag kände nej, jag vill ha mindre, längre och långsammare.
Så nu stänger jag lite bara.
Så.
Det jag märker störst skillnad när det kommer till det här det skulle jag säga är morgnarna.
Jag går upp när jag går upp.
Jag ställer inte klockan utan jag vaknar någon gång mellan sex och åtta.
Sällan har jag saker bokade innan nio.
Så det finns ingen anledning egentligen att stressa upp.
Duschar, gör frukost, sätter på musik.
Äter i lugn och ro tillsammans med Sven oftast.
Och så sitter vi och pratar.
Jag kollar inte på klockan helt enkelt.
Utan morgonen får ta den tiden tar
Och det har varit väldigt skönt skulle jag säga.
För jag är ju en sån person som sjongar upp på morgonen och så gör jag alla mina grejer.
Och det går nästan på rutin utan att tänka.
Och det är för att jag vill iväg till jobbet och jag vill sätta igång dagen.
Och det är väl najs ibland.
Men det blir ju väldigt, ibland blir det lite stressat.
Och det finns egentligen inget måste i att det ska vara så.
Så det har varit väldigt skönt att kunna bryta det mönstret
Och ha det väldigt mysigt på morgonen helt enkelt.
Så det är största skillnaden skulle jag säga. Morgnarna.
Kanonbra!
Sen hade jag ju faktiskt också fem stycken ledord till som var lite mer specifika.
Jag har sällan mer än en happening inbokad i kalendern på samma dag.
Och det kvittar om den grejen är att det ska ta en timme eller sex timmar.
Det är ändå så att jag försöker hålla det till en grej.
Och det beror väldigt mycket på att när jag vet att jag har fler saker bokade i kalendern.
Så tänker jag gärna snurra mycket kring det här med logistik.
Hur ska jag ta mig från det ena till det andra?
Men också hur jag ska bibehålla energi.
Och det gör ju att jag kan inte vara i nuet på samma sätt.
Så därför en sak per dag.
Så det har funkat jättebra tycker jag.
Jag har kunnat verkligen vara närvarande i både mina egna saker som jag gör själv
men också i relation med andra.
Och jag har fokuserat mycket på att träffa nära och kära.
Åka och dricka kaffe hos mormor och morfar.
Följa med till öppna förskolan med min brors dotter.
Gå på frukostdejt med Sven.
Och så vidare och så vidare.
Jag har till exempel lovat just morfar att vi ska ses minst en gång i månaden under det här året
och det ska ju inte vara så svårt.
Och då vill jag ju verkligen vara i nuet när vi ses.
Mm.
Vissa tycker ju om vinter.
Jag är inte en av dem.
Men nu är ju faktiskt januari, februari och mars avklarade.
Och det har varit jättebra månader med många sportlovsdagar med gnistrande snö och sol.
Och då är det ju jättehärligt med vinter.
Men annars så kan det ju faktiskt få vara.
På vintern så är jag ju kanske mest ute och promenerar.
Och det har jag varit jättemycket.
Så det har varit jättehärligt.
Men det är kanske inte lite så att jag är ute ute och bara är.
Möjligtvis att jag grillar lite korv någon gång eller så.
Men annars är det mest promenader som gör att jag är ute.
Men det är ju det här som jag har väntat på i våren.
Sol, att det torkar upp, att det doftar skog och fåglarna kvittrar.
Och jag är så redo nu att vara ute ännu mer.
Så utevarandet har varit bra men nu så smäller det.
Det här är väl det som jag kanske har varit sämst på skulle jag säga.
Jag har absolut inte ökat min skärmtid.
Men jag skulle inte säga att jag har minskat den jättemycket heller.
Så kan det vara.
Inga ursäkter.
Men jag tänker också att med det ökade utevarandet så minskar också skärmtiden.
Idag till exempel.
Väldigt lite skärm.
Mycket bra.
Jag har skrivit dagbok i princip varje dag sedan jag började med ledighet.
Och det har varit en väldigt mysig stund att tänka tillbaks på dagen som har varit.
Ofta skriver jag på morgonen dagen efter dagen som var innan.
Efter att man har sovit eller suttit och sjunkit in lite.
Det blir en stund att lyfta upp det som har hänt.
Vare sig det är litet eller stort.
Trivialt eller väldigt spektakulärt.
Varje dag är ju unik och kommer aldrig igen.
Det känns så himla fint att kunna spara dem på något sätt.
Nu har jag slarvat lite den sista tiden.
Jag har faktiskt några dagar som jag inte har skrivit.
Jag tänkte att jag skulle fylla i dem.
Det är sjukt hur snabbt man glömmer vad man har gjort, tänkt och känt.
Jag måste ta tag i det så att jag inte tappar den här vanan.
Så att det fortsätter att vara en vana.
Det börjar komma upp vatten här nu.
Kanske drunknar jag
Jag såg att jag hade blåmärken på mina knän imorse när jag hade duschen.
Det gjorde mig glad.
Då tänker jag på att jag använde kroppen till att krypa på golvet
som min brorsdotter Saga när vi håller på och busar och leker.
Så det är ju en typ av kroppsglädje.
Annars skulle jag säga att kroppsglädjen fortfarande är sådär.
Jag har varit och rört på mig mycket.
Jag har varit ute och gått.
Jag har gymmat och känner mig på många sätt lite starkare i kroppen.
Det är bra.
Men jag skulle inte säga att jag känner mig glad i min kropp riktigt än.
Det är svårt att prata om kroppen.
Kroppen är väldigt individuell och full med svårigheter helt enkelt.
Men det jag känner är att jag inte riktigt är hemma i min kropp just nu.
Dels beror det lite på att jag äter mediciner som gör att jag går upp i vikt.
Men det har ju med åldrandet att göra och en massa andra saker.
Det är inte bara en sak.
Så nej, jag känner mig inte riktigt kroppsglad än.
Fast kanske lite, lite gladare och ändå på väg.
Så jag tänker att jag bara ska fortsätta att hålla igång med kroppen.
Och vara snäll mot kroppen.
Och bli glad av att jag ser blåmärken på mina knän.
Det är en bra grej.
Vi kanske kan avsluta den här punkten med lite gäddhäng som jag såg idag.
Jag vet inte vad det är för fågel.
Men innan jag går och lägger mig för kvällen så tänkte jag att jag skulle avrunda
och säga att jag är jätteglad för det jag gör just nu.
Att jag är lite ledig mitt i livet så här och att jag har möjligheten att göra det.
Och att jag bara är väldigt glad och lycklig just nu.
Godnatt.